Kisfiam mióta megszületett, érzek egyfajta utálatot a szüleim iránt. Minden amit csinálnak az unokával, arra kivetítetem a saját gyerekkori PTSD-imet. Más is van ezzel így? Megjavulhat még a helyzet?
Egész életemben azt gondoltam h szinte tökéletes gyerekkorom volt, a szüleim mennyire imádtak.
Nyilván, hiszen tizenévig ezt szuggerálták belém.
Az persze sose merült fel, h miért lett többféle szenvedélybetegségem, miért lettem depressziós, stb.
A szüleim felé mindig nagyon kedves voltam, de a kisfiam óta ez megváltozott. Először azt hittem csak a babát féltékenykedem tőlük, de később rosszabb lett. Az evés-etetés erőltetése, állandó fegyelmezés így járj milyen a tartásod stb, az állandó túlféltés a szeretet jegyében, az alvás erőltetése, állandó szekírozás, egy gyerek számára betarthatatlan szabályrendszerek stb minden egyes mozzanat egy újabb rossz emléket és PTSD-t hoz fel. Anyám nárcisztikus személyiség egy halom egyéb mentális problémával, apám meg úgymond sose törődött velem úgy igazán (mert ha törődött volna nem hagyta volna anyámnak h agyon szekáljon). Rájövök egyre több dologra, miért utálok bizonyos ételeket (mert erőszakkal tömték belém) bizonyos dolgoktól miért rettegek, miért van szenvedélybetegségem stb.
Ez olyan mélyre volt elásva bennem h sose jött volna elő, ha nem látom megismétlődni a gyerekkel.
Persze ott vagyok, ellensúlyozom a dolgot, rájuk szólok és akkor észreveszik magukat, meg aztán így is csak hetente-kéthetente vannak vele..
De nemtudom ezek után hogy tudom majd őket úgy szeretni mint régen, pedig nem akarok eltávolodni tőük, de mégse sikerül, akárhányszor beszélek velük, egyre és egyre több indulat jön elő belőlem..
![*](http://static.gyakorikerdesek.hu/p/vsz2.png)
![*](http://static.gyakorikerdesek.hu/p/vsz2.png)
![*](http://static.gyakorikerdesek.hu/p/vsz2.png)
![*](http://static.gyakorikerdesek.hu/p/vsz1.png)
![*](http://static.gyakorikerdesek.hu/p/vsz0.png)
![*](http://static.gyakorikerdesek.hu/p/vsz2.png)
![*](http://static.gyakorikerdesek.hu/p/vsz2.png)
![*](http://static.gyakorikerdesek.hu/p/vsz2.png)
![*](http://static.gyakorikerdesek.hu/p/vsz2.png)
![*](http://static.gyakorikerdesek.hu/p/vsz1.png)
![*](http://static.gyakorikerdesek.hu/p/vsz2.png)
![*](http://static.gyakorikerdesek.hu/p/vsz2.png)
![*](http://static.gyakorikerdesek.hu/p/vsz2.png)
![*](http://static.gyakorikerdesek.hu/p/vsz2.png)
![*](http://static.gyakorikerdesek.hu/p/vsz0.png)
Kérdező, ugyanígy vagyok. Én is azt hittem, hogy úgy-ahogy jó gyerekkorom volt (néha úgy éreztem, nagyon is jó), na persze ezt menedzselte pl. apai nagyim is, állandóan azt hallgattam, hogy a szüleink "nekünk élnek" (tesómnak és nekem). Ja....
Amikor meglett a lányom, akkor még nem éreztem azt, hogy a szüleimet egyre kevésbé szeretem (sőt megvetem, utálom), aztán ahogy cseperedett a lányom, úgy éreztem ezt egyre jobban. Ahogy visszaidéztem, hogy velem hogy viselkedtek egy-egy helyzetben, milyen szemetek voltak, csak szekálni és kritizálni tudtak (nekem ugye akkor ez volt a "természetes", meg különben is, azért csinálják, mert szeretnek). Mi a férjemmel a legőszintébb szeretettel viszonyultunk a lányunkhoz, bíztattuk, mindig volt idő, hogy meghallgassuk, támogattuk mindenben, később is, terveiben, céljaiban. És mindig beugrott, hogy egy-egy esetben velem hogy viselkedtek a szüleim.
Látom a szeretetteljes kapcsolatot a már felnőtt, kirepült lányom között é köztünk. Aztán látom azt a kapcsolatot, ami nekem volt a szüleimmel huszonévesen (nem miattam).
Itt vagyok 54 évesen, és nem tudok vele mit kezdeni. (Apám már nem él, anyámnak beolvastam párszor, de nem vette a lapot, ő mindent tökéletesen csinált.) Most már öreg, törleszkedne, nekem elég évi 1 találkozás, lakását viheti az idősotthonba, nincs rá igényem.
![*](http://static.gyakorikerdesek.hu/p/vsz2.png)
![*](http://static.gyakorikerdesek.hu/p/vsz2.png)
![*](http://static.gyakorikerdesek.hu/p/vsz2.png)
![*](http://static.gyakorikerdesek.hu/p/vsz1.png)
![*](http://static.gyakorikerdesek.hu/p/vsz0.png)
![*](http://static.gyakorikerdesek.hu/p/vsz2.png)
![*](http://static.gyakorikerdesek.hu/p/vsz2.png)
![*](http://static.gyakorikerdesek.hu/p/vsz2.png)
![*](http://static.gyakorikerdesek.hu/p/vsz2.png)
![*](http://static.gyakorikerdesek.hu/p/vsz0.png)
Ha apám úgy viselkedne a gyerekemmel, ahogy velem, akkor baltát vágnék a hátába. De nem lesz gyerekem, így hála az égnek megmenekül a nagypapa beteges dolgaitól.
Kerdező, te meg ritkítsd le a látogatásokat. Találj ki vm kamut, hogy most beteg, hogy most ide mentek, most oda mentek, nem tudjátok fogadni őket mert más vendégjön. Amit csak tudsz. 2 hetente biztosan nem akarnam a szüleimet a lakásomban tudni. Ígyis csak ünnepnapokon látogatom őket, de ha lehetne még akkor se tennem.
![*](http://static.gyakorikerdesek.hu/p/vsz2.png)
![*](http://static.gyakorikerdesek.hu/p/vsz2.png)
![*](http://static.gyakorikerdesek.hu/p/vsz2.png)
![*](http://static.gyakorikerdesek.hu/p/vsz2.png)
![*](http://static.gyakorikerdesek.hu/p/vsz1.png)
![*](http://static.gyakorikerdesek.hu/p/vsz2.png)
![*](http://static.gyakorikerdesek.hu/p/vsz2.png)
![*](http://static.gyakorikerdesek.hu/p/vsz2.png)
![*](http://static.gyakorikerdesek.hu/p/vsz2.png)
![*](http://static.gyakorikerdesek.hu/p/vsz1.png)
Kapcsolódó kérdések:
Minden jog fenntartva © 2024, www.gyakorikerdesek.hu
GYIK | Szabályzat | Jogi nyilatkozat | Adatvédelem | Cookie beállítások | WebMinute Kft. | Facebook | Kapcsolat: info(kukac)gyakorikerdesek.hu
Ha kifogással szeretne élni valamely tartalommal kapcsolatban, kérjük jelezze e-mailes elérhetőségünkön!